ПЕРЕКОНАННЯ ТА ЗАОХОЧЕННЯ ЯК ІНСТРУМЕНТИ ПУБЛІЧНОГО АДМІНІСТРУВАННЯ МОЛОДІЖНОЇ ПОЛІТИКИ В УКРАЇНІ - Горінов, П. В. (Київський часопис права, 2025)
У статті проаналізовано переконання та заохочення як вагомі інструменти публічного адміністрування у сфері молодіжної політики в Україні. Переконання розглядається як м’який, ненасильницький вплив, що ґрунтується на інформуванні, правовій просвіті, добровільності, участі молоді в ухваленні управлінських рішень, а також на активній комунікації між органами влади та молодіжними спільнотами.Цей інструмент реалізується через освітні заходи, публічні обговорення, консультації, інформаційні кампанії, соціальну рекламу та створення безпечного публічного простору для діалогу і взаємодії. Подібна практика формує високу правову культуру, громадянську свідомість і довіру до органів публічної влади серед молоді. Натомість заохочення визначено як активний стимул, спрямований на підтримку правомірної поведінки, громадської ініціативності та участі у соціально значущих процесах. Це проявляється через надання пільг, премій, грантів, відзнак та інших форм моральної або матеріальної винагороди.У статті підкреслено, що ці методи не повинні розглядатися як взаємовиключні, а навпаки, їх поєднання забезпечує системний, комплексний підхід до реалізації молодіжної політики. Переконання виконує роль мотиваційної ініціативи, тоді як заохочення закріплює бажаний результат, створюючи умови для повторення правомірної поведінки та ініціатив. Синергія цих інструментів дозволяє уникати адміністративного примусу, зміцнює соціальну згуртованість, забезпечує довгострокову активну участь молоді в розбудові демократичного суспільства. Особливо наголошується на важливості етичного підходу, прозорості процедур заохочення й адаптації змісту переконання до вікових і світоглядних особливостей молоді.Обґрунтовано, що в демократичній моделі публічного адміністрування саме переконання та заохочення забезпечують усвідомлену, добровільну та конструктивну участь молодих громадян у прийнятті рішень. Підкреслюється необхідність певного балансу між цими методами як формами позитивного впливу, що формують довіру до держави, стимулюють ініціативність та відповідальність молоді, а також зміцнюють цінності публічного служіння й громадянської участі.